Title: Főcím
Author: Karcsai Balázs
Last saved by: foszerkeszto
Company: -

Kései ébredés
Egy igazán rendkívüli küldöttgyűlés
Újabb világrekord született! A TTK HÖK Küldöttgyűlése majd’ öt órán keresztül tárgyalt egyetlen napirendi pontot. Ez azért is különös, mert a vita egy olyan szabályzatról szólt, amelyet két héttel ezelőtt az ELTE Szenátusa nagy többséggel fogadott el. Szimpla verbális maszturbáció vagy megfontolt érdekképviselet?
Az idegeskedők
Naná, hogy az ELTE Szervezeti és Működési Szabályzatának (SzMSz) a TTK-ra vonatkozó különös rendelkezéseiről volt szó, azon belül is a kreditújrafelvételi díj összegéről. Mint arról előző számunkban beszámoltunk, egyetemünk szenátusa két héttel ezelőtt elfogadta a szabályzatot, azzal együtt, hogy minden egyes nem teljesített kredit újbóli felvételéért – a 2006 előtt felvett hallgatóknak – az eddigi ezeregyszáz helyett hatezer forintot kell majd fizetni, már ebben a félévben is, visszamenőleg. Persze, a felsőoktatási törvény értelmében a hallgatók elvileg ingyen vehetnének fel krediteket mindaddig, ameddig ezek száma nem haladja meg a diplomához előírt kreditszám 110%-át, de Tasnádi Péter dékánhelyettes legutóbbi kijelentése szerint ez sem feltétlenül van így.
A TTK HÖK rendkívüli küldöttgyűlése ezután lett összehívva. Többeknek szemet szúrt, hogy miért is kellett ilyen hirtelen összecsődíteni az Önkormányzat legfelsőbb döntéshozó fórumát, amikor a rendes küldöttgyűlés is be volt már tervezve egy héttel későbbre. Sági Orsolya elnök erre azt a választ adta, hogy mindez azért történik ilyen sebtében, hogy az egy héttel későbbi kari tanácsra már kialakult állásponttal mehessenek a hallgatói képviselők. Mivel a rendkívüli küldöttgyűlés már a képviselők egyharmadának részvétele mellett is határozatképes, lehetőség nyílt arra, hogy ezt a kérdést valóban megvitathassák.
A parázs vita már a napirendi pont tárgyalása előtt kirobbant. Az elnök úgy tervezte, hogy ismerteti a tényállást, majd ezután maximum tizenöt percben kérdéseket lehet neki feltenni, utána pedig félórás vita következne. Sokan elfogadhatatlannak és diktatórikusnak tartották ezt a megoldást, ugyanis felmerült, hogy az Önkormányzat vezetőinek komoly felelőssége van abban, hogy ez a hallgatóknak kedvezőtlen helyzet kialakult. Végül a küldöttgyűlés úgy döntött, nem szab semmiféle időkorlátot, és megkezdődhetett a napirend érdemi tárgyalása.
Az önmarcangolók
Előző számunkban nagy vonalakban beszámoltunk arról, hogyan is született meg ez a bizonyos szenátusi határozat, azonban a cikk írója néhány mozzanatot a jótékony feledés homályába taszított. A legfontosabb, hogy a TTK HÖK igencsak ludas abban, hogy ilyen magas kreditújrafelvételi díjak rémével kell szembenéznünk az idén.
A júniusi kari tanácson – még Papp Gabriella elnöksége alatt – probléma nélkül ment át a nyolcezer forintos kreditújrafelvételi díj, többek között annak következményeként, hogy az akkori elnök azzal nyugtatott, ezt majd úgyis megvétózza az Egyetemi Hallgatói Önkormányzat (EHÖK), így végül a tervezetre a tizenhárom hallgatóból csupán egyetlenegy szavazott nemmel. Ez önmagában nem volt még gáz, hiszen a szenátus nem foglalkozott a kérdéssel, amely így szeptemberben visszakerült a kari tanács elé.
Seres Alexandra szociális- és Fazekas Tímea tanulmányi elnökhelyettes az ülés előtt megegyezett a kari vezetéssel, hogy mérséklik ezt az összeget. A TTK HÖK ötezer forintot javasolt – bár ez sem jelentett volna érdemi változást az ügyben –, ám a kari tanács végül egy hatezer forintos javaslatot tartott támogathatónak. A hiányos – vagy inkább nem létező – kommunikáció következtében a hallgatók össze-vissza szavaztak a javaslatok között, nevetségessé téve az Önkormányzatot. A teljes szabályzatra ismételten egyetlenegy hallgató szavazott csak nemmel.
Persze, az egyetem szenátusának is meg kellett még szavaznia az egész rendelkezést. Mivel a HÖK-ösök érezték, hogy ez a díjszabás mégsem megfelelő, a szenátus ülése előtti küldöttgyűlésen olyan határozatot hoztak, hogy kétezer forintnál magasabb kreditújrafelvételi díjat nem tudnak elfogadni, és ezzel küldték Sági Orsolya elnököt a szenátusba. Sokakat bántott, hogy az elnök mindezek ellenére nem szavazott nemmel, és még csak nem is ismertette a TTK HÖK álláspontját. Így a teljes szabályzat egyetlen tartózkodás mellett került elfogadásra, az EHÖK vétója pedig mondanom sem kell, elmaradt. Az elnökkisasszony határozatlan fellépését a helyzet megváltozásával indokolta, ugyanis ekkor derült ki az a bizonyos 110%-os szabály.
Többen kifogásolták a képviselők rossz tájékoztatását az aktuális helyzetről és azt, hogy a HÖK-elnök csak ímmel-ámmal képviseli azt, amit a küldöttgyűlés dönt. Sági Orsolya azzal érvelt, hogy mindenképp el kellett fogadni a TTK-ra vonatkozó kari különös részt – amely a kreditújrafelvételt is tartalmazza –, ugyanis ez foglalkozik a hallgatói normatíva elosztásával is. Megemlítette, hogy Michaletzky György, a TTK dékánja már meglebegtette annak lehetőségét, hogy amennyiben nem kerül elfogadásra a szabályzat az ösztöndíj kiutalások sem biztos, hogy meg fognak tudni történni.
Az elmondottak alapján akár úgy is tűnhetett, hogy a kar vezetése a hallgatók megsarcolásával szeretné ledolgozni a TTK évek óta maga előtt görgetett hiányát. Ez többen már csak azért is elfogadhatatlannak tartották, mert az ELTE többi karán vagy egyáltalán nincs kreditújrafelvételi díj, vagy ha van is, annak összege igen alacsony.
A megfontoltak
A többórás egymásra mutogatás és személyeskedés után a küldöttgyűlésnek még arra is volt energiája, hogy megbeszélje, milyen stratégiát kell alkalmazni a közeljövőben. Sági Orsolya szerint hiba volt határozatot hozatni a küldöttgyűléssel akkor, amikor még nem voltak minden információ – vagyis a 110% – birtokában, mert egy ilyen határozatot a megváltozott körülmények közt nem lehetett képviselni. A bírálók szerint azonban ettől még a helyzet nem változott meg gyökeresen, ráadásul az elnökkisasszony a szenátus előtt az új helyzet fényében a levelezőlistán kérte ki a képviselők véleményét, amely ekkor is megegyezett az eredeti határozattal.
Később a vita akörül folyt, hogy kiket kell képviselnie a HÖK-nek: a jó tanulókat, akiknek érdeke, hogy diplomájuk minél többet érjen, vagy a bukdácsolókat, akiknek egyesek szerint amúgy is jobb lenne, ha nem itt próbálnának boldogulni. Mindkét oldal felsorakoztatta érveit, és úgy tűnt, a nagy többség még a 110%-os szabállyal együtt is sokallja a hatezer forintot. Meggyőző volt az a helyzetelemzés, ami szerint nem csak a rossz tanulók szívnának, hanem azok is, akik már kihasználták a plusz tíz százalékukat olyan tárgyak felvételére, amelyek nem tartoznak ugyan a képzési követelményükhöz, de valamiért érdekesek voltak számukra. Tették ezt azért, mert tudták, hogy az újra felvet kreditekért így is, úgy is fizetniük kell. Az új rendszernek ők lennének a legnagyobb vesztesei.
A küldöttgyűlés végül több határozatot is hozott. Az első szerint a kérdést felveteti a novemberi kari tanács napirendjére, és továbbra is a kétezer forint per kredit elgondolását tekinti kiindulópontnak. Mivel felmerült, hogy a kari tanács hallgatói képviselőinek jogukban áll-e eltérniük a küldöttgyűlési döntéstől, született egy másik határozat is, amely szerint egy méltányos kari javaslat esetén a delegáltak szabad kezet kapnak, azzal a megkötéssel, hogy tartsák szem előtt az előző, kétezer forintos kikiáltási árat.
Már mindenki ment volna hazafelé, hiszen az óra mutatója már az este tizenegyet fenyegette, amikor kiderült, hogy a küldöttgyűlés még csak a napirendi pont első felével végzett, ugyanis eddig csak a 2006 előtt felvett hallgatók pénztárcájának védelméről esett szó. Egy korábbi határozat értelmében jelenleg hiába hatezer forint a kreditújrafelvételi díj, állami finanszírozású képzés esetén nem szedhetnek be tőlük többet félévenként a mindenkori hallgatói normatíva 25%-ánál, vagyis jelenleg kb. harmincezer forintnál. Szegény kis BSc.-s gólyáknál azonban ilyen szabályozás már nincsen, így náluk a határ a csillagos ég, arról nem is beszélve, hogy az ő tarifájuk több, nyolcezer forint per kredit. Náluk is tervbe lett véve egy ilyen 25%-os limit felállítása.
giskard és a cenzorok